Kapitel+24+-+Økonomisk+politik+i+Danmark

=Økonomisk Politik i Danmark= Da Danmark har valgt at føre en fastkurspolitik i forhold til euroen, følger der en klar arbejdsdeling i den økonomiske politik i Danmark. Pengepolitikkens hovedformål er at understøtte fastkurspolitikken, mens konjunkturpolitikken er overladt til finanspolitikken. For at fastkurspolitkken kan være troværdig, er man ved tilrettelæggelse af finanspolitikken nødt til at acceptere den begrænsning, at inflationen i Danmark ikke systematisk kan være højere end i eurolandene. Er der tilfældet, vil danske varer blive dyrere i forhold til varer produceret i eurolande, og dermed forværres vores konkurrenceevne. Ved vedvarende forværringer af konkurrenceevnen kan det være svært at fastholde troværdighed omkring fastkurspolitikken. Årsagen er, at en valutakursjustering - devaluering på f.eks. 10 procent vil umiddelbart ved givne priser skabe forbedring af konkurrenceevnen med 10 procent. Da Danmark fører en fastkurspolitik i forhold til et valutaområde (euro) med inflationsmål på 2 procent, bliver dette reelt også et inflationsmål for Danmark (et implicit inflationsmål). Systematiske inflationsforskelle mellem Danmark og euroområdet vil ikke være forenelig med en fastkurspolitik, og vil derfor give troværdighedsproblemer. Da vi ikke kan føre en selvstændig pengepolitik, kommer finanspolitikken i centrum. For at sikre at inflationen i Danmark ikke overstiger det implicite inflationsmål, må finanspolitikken bruges. Det kan ske ved at styre efterspørgslen på en måde, så man undgår for høje løn- og prisstigninger. Der er flere eksempler på finanspolitiske indgreb, der har motiveret i at understøtte fastkurspolitikken. Dette har været med til at understøtte fastkurspolitikkens troværdighed. Der er således en klar arbejdsdeling i den økonomiske politik i Danmark. Nationalbanken har ansvaret for at understøtte fastkurspolitikken, mens finanspolitikken kan bruges til stabilisering af den økonomiske udvikling, så længe den implicite inflationsmålsætining accepteres. At dette er tilfældet, kommer tydeligt frem i følgende citat fra Bodil Nyboe Andersen (Nationalbankdirektør fra 1990 til 2005), da hun stiller spørgsmålet, hvorfor fastkurspolitikken har været en succes og opnået stor troværdighed.

"//Det korte svar er at vi har lagt stor vægt på at følge spillereglerne. Dels har vi udelukkende brugt pengepolitikken til at stabilisere valutakursen - og det er sket uden skelen til, om den nødvendige rente var hensigtsmæssig eller ikke i forhold til den indenlandske økonomiske situation. Pengepolitikken har været øremærket til valutastabilisering. Nok så vigtigt er det, at finanspolitikken har "leveret varen" for nu at bruge et moderne udtryk. Finanspolitikken har haft ansvaret for på mellemlangt sigt at sikre en stabil og troværdig makroøkonomisk udvikling. Justeringer er først og fremmest sket ved de årlige finanslove, men enkelte gange har særlige indgreb været nødvendige, som vi senest så det med "Pinsepakken" i 1998"// //(Nationalbankdirektør Bodil Nyboe Andersen, december 2003)//

Pengepolitik
Med en fast valutakurspolitik har nationalbanken ikke mulighed for at føre en selvstændig pengepolitik afpasset konjunkturudviklingen i Danmark. Derfor vil man i perioder med høj trovædighed omkring fastkurspolitikken og ro på de internationale kapitalmarkedet se, at renteniveauet i Danmark følger renteudviklingen i euroområdet ganske tæt. Det betyder også at beslutninger i ECB om renteændringer typisk vil føre til øjeblikkelig og tilsvarende ændring i renteniveauet i Danmark. Nedenfor er en typisk tekst fra en pressemeddelelse fra Nationalbanken om en renteændring: //"Diskontoen og foliorenten forhøjes med 0,25 pct. til 2,50 pct... Renteforhøjelsen har baggrund i, at Den Europæiske Centralbank, ECB, har forhøjet minimumsbudrenten ved sine primære markedsoperationer med 0,25 pct til 2,50 pct." (Pressemeddelelse fra Danmarks Nationalbank 2. marts 2006)// Selvom Nationalbanken i perioder "skygger" ECB er det ikke ensbetydende med, at der ikke kan opstå en situation, hvor man afviger fra ECBs politik. Det kan være, hvis den danske økonomiske udvikling kommer ud på et spor, hor inflationen ikke kan holdes omkring eller under de 2%, som er nødvendigt for på sigt at holde en fast valutakurs. Her kan en rentestigning blive nødvendig for dels at undgå kapitaludstrømning, og det kan dels også medvirke til at bremse aktiviteten og dermed inflationen i Danmark. Nationalbanken har også til opgave at sikre et effektivt og stabilt betalingssystem. En væsentlig del af denne opgave er at sikre, at der er tilstrækkelig likviditet til at gennemføre betalinger. Placering af lønudbetalinger, skattebetalinger mm. gør, at der er store udsving i likviditetsbehovet over året. Nationalbanken kan på en række forskellige måder regulere både mængden og prisen på likviditet i forhold til den pengeinstitutterne og dermed hele samfundet.

Finanspolitik
I Danmark spiller finanspolitikken en meget stor rolle for konjunkturpolitikken. Dette hænger sammen med, at vi følger fast valutakurspolitik og dermed ikke har mulighed for at føre en selvstændig pengepolitik. Finanspolitikken er derfor det væsentlige politikområde, politikerne har, når de vil påvirke den aktuelle økonomiske situation. Finanspolitikken kan i praksis være mange ting. En ændring i skattesatser eller beløbsgrænser i skattesystemet vil være en finanspolitisk ændring. Det er det også, hvis man ændrer en afgift eller vælger at bruge flere eller færre penge til at bestemme udgiftsformål, læigesom ændringer i regler og beløbsgrænser for overførelsesindkomster er en del af finanspolitikken. Bredt sagt er finanspolitikken forhold, der påvirker statens indtægter og udgifter. Mange hensyn er således knyttet til finanspolitikken, og den påvirker derfor reelt mange politikområder. Ser vi på de makroøkonomiske konsekvenser, er det af stor betydning, om finanspolitikken virker i retning af at øge den økonomiske aktivitet (lempelse/ekspansiv finanspolitik), eller om den har bremsende effekt (stram/ekspansiv finanspolitik). Det er derfor nærliggende at tænke, at man ved at se på forskellene mellem indtægter og udgifter til den offentlige sektor - det kalder man den offentlige budgetsaldo - får en pejling af finanspolitikken. Er der overskud på budgetsaldoen, har det offentlige flere indtægter end udgifter og opsuger derfor købekraft, og omvendt i tilfælde af underskud. Men så simpelt er det ikke af to grunde. For der første kan finanspolitikken have stor effekt på den økonomiske aktivitet, også selvom der er balance mellem indtægter og udgifter (dvs budgetsaldoen). For det andet kan der være store ændringer i det offentliges budgetsaldo, uden at der er sket ændringer i den økonomiske politik.