Kapitel+22+-+Økonomisk+Politik

Politikområder (Søren Emil)
Inden for den økonomiske poltik findes der en lang række politikområder. Selvom opdelingen ikke er helt vandtæt, kan det være hensigtsmæssigt at skelne mellem konjunktur-politik og strukturpolitik. Konjunkturpolitik sigter på det korte sigt at påvirke konjunkturudviklingen. Dette gøres gennem politikker som finanspolitik, pengepolitik, valutakurspolitik og indkomstpolitik. Til tider anvendes også betegnelsen efterspørgselsstyrende politik, for den politik der hat til formål at påvirke den samlede efterspørgsel i økonomien. Den konkrete måde at gøre dette på kan være gennem politikker som f.eks. __finanspolitik__ eller __pengepolitik__. I forbindelse med strukturpolitik er målet at ændre på strukturen inden for et område. Begrebet strukturpolitik bliver dog i dag ofte brugt om forskellige typer politik, der kan have en betydning for den strukturelle ledighed. Et eksempel kan være arbejdsmarkedspolitik, der har til formål at forbedre mulighederne for, at indvandre kan komme i beskæftigelse.

- __Finanspolitik__ omhandler ændringer i de offentlige udgifter (forbrug, overførselsindkomster osv.) samt skatter og afgifter. - __Pengepolitik__ omhandler ændringer i renter, vilkår for långivning, og likviditet.

Når man forsøger at tilrettelægge den økonomiske politik er det først og fremmest nødvendigt at fastlægge de politiske mål og derefter undersøge hvilke instrumenter kan kan benytte sig af for at opnå dette mål. Med andre ord, det er nødvendigt at fastlægge hvad det er man gerne vil opnå, hvordan vi vil opnå det og med hvilke hjælpemidler. Det er hensigtsmæssigt at anvende det instrument der har størst effekt i forhold til de mål man gerne vil opnå. Er målet for eksempel at øge efterspørgslen i økonomien, må man logisk nok anvende det instrument der har størst indflydelse på folks disponible indkomster og dermed forbrugsmuligheder, altså vil ændringer i skatterne her være et passende instrument at anvende. Hvis man på den anden side har flere mål en der er instrumenter, så opstår der en såkaldt målkonflikt. For eksempel vil vi gerne opnå lav arbejdsløshed og lav inflation, og det eneste instrument vi har til at påvirke dette er styring af den samlede efterspørgsel. Der findes dog flere måder at styre den samlede efterspørgsel på bl.a. ændring i skatterne, men også en ændring i renterne.

Det kan ofte være et stort spørgsmål om hvorvidt man skal føre en aktiv eller passiv økonomisk politik, og inden man tager stilling til hvilken en af disse man skal anvende kan det være fornuftigt at tage stilling til om konjunkturfluktuationerne er et problem, eller blot markedsmekanismens naturlige tilpasningsmekanisme. Problemet er at økonomisk politik sjældent har øjeblikkelig virkning. Fra vi opdager et problem, til at den økonomiske politik rent faktisk har en virkning kan der gå utroligt lang tid. Dette kan beskrives som fire faser: Informationsfasen, Beslutningsfasen, Implementeringsfasen og Effekt fasen. Disse faser kan opstilles i et skema som ses nedenunder. Skemaet kan også ses på side 233 i bogen.

- Informationsfasen Der går lang tid fra man opdager et problem, til at der er samlet tilstrækkelig information om problemet til at man kan tage stilling til om udsvingene i tallet blot er tilfældigheder, eller starten på et økonomisk problem. Som regel vil man først se nogle indikatorer, det kunne være virksomheder der melder om vanskeligheder, som vi netop i denne tid har hørt meget om, men når det pludselig ikke er en virksomhed længere, men et større antal af danske virksomheder, så indser vi at vi måske er i begyndelsesfasen til et nyt økonomisk problem. Det kan altså tage flere måneder fra man opfatter de første tegn på et problem, til at man med sikkerhed kan være i stand til at sige om der er en sikker tendens. - Beslutningsfasen Her giver det nærmest sig selv hvad der skal ske, man beslutter hvad der præcist skal ske for at undgå et økonomisk problem. Dette har både en teknisk side og en politisk side. I den tekniske side forsøger man at afklare hvordan man skal løse problemet, hvilke instrumenter man skal bruge og hvordan. I den politiske side ser man mere på hvad man kan samle politisk flertal for at gennemføre. - Implementeringsfasen Her igangsættes så de projekter der skal forsøge at påvirke for eksempel arbejdsløsheden blandt ivandre. Det kunne være bedre uddannelsesmuligheder eller andet. Dette kræver selvfølgelig at der tages stilling til budgetter mht. aftenskole og måske endda byggeri af lokaler. Denne fase tager altså som regel temmelig lang tid. - Effekt fasen Der går lang tid fra beslutningen er implementeret til at effekten rent faktisk kan mærkes. Hvis vi tager udgangspunkt i ovenstående eksempel, så vil der gå lang tid før at store dele af indvandre vil benytte sig at tilbuddene, og endnu længere tid inden de rammer arbejdsmarkedet.

Der går altså lang tid fra vi opdager et problem til at effekterne af en økonomisk politik bliver mærkbare. Spørgsmålet er som om dette er den rigtige form for politik at anvende da man ofte risikerer at komme for sent.

Når vi snakker om aktiv økonomisk politk, så referer vi ofte til begrebet fine-tuning. Fine-tuning består i at man løbende forsøger at tilrettelægge den økonomiske politik, nogle mener dog at chancen her for at tabe er lige så stor som at ramme plet. For at være mere konkret, så betegner begrebet fine-tuning en økonomisk politik der tilstræber en finstyring af den økonomiske udvikling. Dette begreb minder lidt om diskretion. Med diskretion forståes at man løbende vælger den politik man finder mest hensigtsmæssig. Her kan problemet være at mån påvirker den økonomiske poltik i en forkert retning, og man chancen for at man rammer plet kan være lige så stor som chancen for at man rammer helt ved siden af.

Det kan tilnærmelsesvis virke som om at det politiske system fungerer som regulator for den økonomiske politik, men til tider kan det også være omvendt. Økonomisk politik kan også virke som en regulator for det økonomiske system, dette sker som regel oftest i forbindelse med en valgperiode eller lignende. Her forsøger politikkerne ved hjælp af økonomisk politik at sikre sig at blive genvalgt, eller samle flere vælgere. Dette resulterer ofte i at man tænker mere kortsigtet -frem til næste valg - frem for langsigtede perspektiver på den økonomiske politik.

Der kan også opstå en såkaldt tids-inkonsistens i den økonomiske politik, med det begreb forståes at man ændrer planer og politik, fra det der oprindeligt så bedst ud, til noget andet. For at lette forståelsen anvender jeg det præcis samme eksempel som er givet i bogen på side 236: //"Politikerne vil gerne have f.eks. nogle virksomheder til at investeret noget mere i forskning og udvikling for at skabe grundlaget for mere vækst og velstand. For at få virksomhederne til at gøre dettte - som også er i samfundets interesse - kan man f.eks. tilbyde en særlig lav skat. Så får den enkelte virksomhed mere ud af det, og det får flere til at gå i gang."// Dette virker altså som udgangspunkt som det mest logiske at gøre for begge parter, men når virksomhederne får øget aktivitet og dermed fortjeneste vil det være logisk at kunne beskatte denne fortjeneste, den oprindelige plan om at tilbyde en lav beskatning er derfor ikke tids-konsistent. Dette gør at virksomheder ikke nødvendigvis vil anse et forslag om lav beskatning som troværdigt, og derfor ikke investere så meget som man kunne ønske sig fra en politisk side.

Vigtigste elementer i kapitlet:

1. Det kan være hensigtsmæssigt at skelne mellem konjunkturpolitik og strukturpolitik 2. Det tager lang tid fra et problem opdages, til den økonomiske politik vil have virkning på problemet 3. Det er vigtig at tage stilling til om problemet er midlertidigt, eller længerevarende. 4. Tanken om genvalg spiller ofte ind hos politikere, og kan ofte resultere i at løsningsforslaget ikke kommer til at fungere på længere sigt.